Oversettelse: Brow
Vokste du opp i en dyrehage?
Jeg ble født og oppvokst i Pondicherry, den franske delen av India.
Min far eide dyrehagen.
Jeg ble født i en hast og tatt i mot av en herpetolog,
som egentlig var i dyrehagen for å se på en bengalvaran.
Mor og jeg var begge friske,
men den stakkars varanen rømte, og ble trampet ihjel av en struts.
Det er vel karma, ikke sant? Guds vilje.
Litt av en historie.
Jeg antok at din far var matematiker, når jeg hørte navnet ditt.
Du tok ikke så feil, jeg fikk navnet etter et svømmebasseng.
Fins det et basseng som heter "Pi"?
Onkelen min Francis ble født med for mye vann i lungene sine.
De sier at doktoren svingte Francis rundt etter anklene, for å få ut vannet.
Derfor har han en kraftig brystkasse og tynne bein, det gjør ham til en god svømmer.
Er Francis egentlig onkelen din, han sa han var en venn av faren din?
Han er "Æres onkelen" min. Jeg kaller ham "Mamaji".
Min fars beste venn, svømmeguruen min.
Jeg trente med ham tre ganger i uka på Ashram. Opplæringen ville til slutt redde livet mitt.
En munnfull vann kan ikke skade deg. Men det kan panikk.
Ikke hold pusten.
Flink gutt.
- Håper du ikke har noe i mot vegetarmat. - Nei da.
Og hva heter du?
Du skulle fortelle meg hvordan du fikk navnet ditt, tror jeg.
Ja! Jeg fikk det fra noe som Mamaji engang fortalte far.
De fleste turister samler på postkort eller tekopper og smykker, men ikke Mamaji.
Mamaji samler på svømmebassenger. Han svømmer i alle bassenger han finner.
En dag sa Mamaji til far at det fineste bassenget i verden, var et basseng i Paris.
Vannet var så rent at, du kunne lage morgenkaffen din med det.
Den ene svømmeturen hans i det bassenget forandret livet hans.
Før jeg ble født, sa han:
"Hvis du vil at din sønn skal ha en ren sjel,
må du ta ham med for å svømme i "piscine Molitor".
Jeg forsto aldri hvorfor min far tok dette så mye til seg.
Men det gjorde han. Og jeg fikk navnet Piscine Molitor Patel.
Jeg klarte nesten ikke å forklare navnet mitt før jeg var elleve år.
- Før... – Hei, "pissing"!
Pisser du? Se, han pisser.
Med ett ord, gikk navnet mitt fra et franskt svømmebasseng til en stinkende latrine.
- Jeg var kjent som "pissing" overalt. - Ingen pissing i skolegården!
Selv læreren begynte å si det. Ikke bevisst, selvsagt.
Hvorfor slapp kjelen gassen ut så fort?
- Pissing? - Han sa pissing, dere.
- Pissing! - Det er nok!
Neste skoledag, var jeg forberedt.
- Her, sir! - Piscine Patel.
God morgen. Jeg heter Piscine Molitor Patel.
Kjent for alle som: Pi
Bokstav nummer 16 i det greske alfabetet.
Den blir også brukt i matematikken for å definere forholdet -
-mellom omkretsen og diameteren til en sirkel.
Et irrasjonalt tall med uendelig mange desimaler, vanligvis forkortet til bare tre, 3,14,
Pi.
Meget imponerende... Pi. Nå kan du sette deg.
– Arvelu Sami? – Her.
- Og fra og med den dagen, var du Pi? - Nei, ikke helt.
Godt forsøk, Pissing.
Men jeg hadde fortsatt hele skoledagen foran meg. Neste time hadde vi fransk.
Je m'appelle Piscine Molitor Patel. Dit: Pi.
- Så geografi. - Dette er de 20 første desimalene i pi.
I siste time hadde vi matte.
4... 3...
7... 5... 8...
5... 8... 5... 8....
Helt riktig! Han kan dette!
Når skoledagen var over, var jeg "Pi Patel", skolelegenden.
Mamaji sier at du er en legende blant seilere?
- Der ute, helt alene. - Jeg vet ikke hvordan man seiler.
Og jeg var ikke alene der ute, Richard Parker var med meg.
Richard Parker?
Mamaji fortalte ikke alt, han sa bare at jeg skulle finne deg.
- Hva gjorde du i Pondicherry? - Jeg skrev på en novelle.
Jeg likte forresten den første boken din. Så den nye boken din er lagt til India?
Nei, Portugal faktisk. Men det er billigere å bo India.
- Jeg gleder meg til å lese den. - Jeg har kastet den.
I to år forsøkte jeg å bringe disse tingene til liv, men en dag så... døde de.
Jeg er lei for det.
Jeg satt på en kafé i Pondicherry en formiddag med sjefen min,
når en eldre mann ved bordet ved siden av, tok opp en samtale.
Når jeg fortalte ham om den boken jeg kastet, sa han:
En Canadier. Dra til Fransk-India, og let etter en historie.
Jeg kjenner en inder i Fransk-Canada, som har en helt fantastisk historie.
Det må ha vært skjebnen som gjorde at dere traff hverandre.
Jeg har ikke snakket om Richard Parker på mange år.
Så hva har Mamaji fortalt deg?
Han sa du hadde en historie som vil få meg til å tro på Gud.
Han sier det om et godt måltid. Jeg kan fortelle deg min historie.
Du bestemmer selv hva du vil tro på.
Hvor begynner jeg?
Pondicherry... er den franske delen av India.
På dette stedet, nærmest havet, kan du tro at du er i det sørlige Frankrike.
Noen få kvartaler inn i landet, ligger det en kanal. Bortenfor den, ligger Pondicherry.
Og Muslim-delen liger like i vest.
Når franskmennene ga Pondicherry tilbake til oss i 1954,
bestemte byen seg for at et minnesmerke var på sin plass.
Min far var en smart forretningsmann. Han kom på noe.
Han drev et hotell, og han fikk idéen med å åpne en dyrehage i den botaniske hagen.
Min mor var faktisk botaniker i denne hagen.
De traff hverandre, giftet seg, og ett år senere, ble min bror Ravi født.
Jeg kom til verden to år senere.
Høres magisk ut. Å vokse opp i en...
Amen.
Ja, la oss spise.
- Jeg visste ikke at hinduer sa Amen. - Katolske hinduer sier det.
Vi får føle skylden foran hundrevis av guder, ikke bare en.
Men du er først og fremst en hindu.
Ingen av oss kjenner Gud før noen introduserer oss for en.
Jeg ble først introdusert til Gud som hindu.
Det fins 33 millioner Guder i hinduismen. Hvordan kan jeg ikke kjenne noen?
Jeg traff Krishna, først.
Yashoda anklaget engang Krishna for å spise jord.
Din slemme gutt, du burde ikke gjør det.
Han gjorde det ikke!
Det var det han fortalte henne. "Jeg spiste ikke jord."
Yashoda sa: "Ikke? Vel, da... Åpne munnen din."
Så Krishna åpnet munnen sin. Og hva tror dere Yashoda så?
I munnen til Krishna så hun hele universet.
Gudene var superhelter, når jeg var barn.
Hanuman, apeguden.
Løftet et helt fjell for å redde vennen sin, Lakshmana.
Ganesh, guden med elefanthodet,
risikerte livet sitt for å forsvare morens ære, Parvati.
Vishnu, den høyeste sjel, kilden til alt.
Vishnu sover, flytende på det kystløse kosmiske hav, og det er oss han drømmer om.
Spetakkel.
Ikke la historiene og løgnene lure dere, gutter.
Religion er mørket selv.
Min kjære Apa trodde han var en del av det nye India.
Som barn, hadde han polio.
Han pleide å ligge i sengen med store smerter, og lure på hvor Gud var.
Gud reddet ham ikke, medisiner fra vesten gjorde det.
Min Amma dro på college og trodde familien var en del av det nye India,
foreldrene kuttet kontakten med henne, fordi de trodde hun skulle gifte seg med en underdannig.
Religionen vår var den eneste linken hun hadde til fortiden.
Jeg traff Kristus i fjellene når jeg var tolv år gammel.
Vi skulle besøke slektninger, te-bønder i Munnar.
Ravi og jeg kjedet oss.
Utfordring. Jeg gir deg to rupi. Løp inn i kirken, og drikk vievannet.
Du må være tørst.
Her. Jeg tok med dette til deg.
Hvorfor skulle Gud gjøre det?
Hvorfor skulle han sende sin egen sønn for å lide for syndene til oss vanlige mennesker?
Fordi han elsker oss.
Gud gjorde seg menneskelig for oss, så vi kunne forstå ham.
Vi kan ikke forstå Gud eller hans perfeksjon.
Vi kan forstå Guds sønn, og hans lidelser, som vi ville gjort med våre brødre.
Det ga ingen mening!
Ofre uskyldige, sone for syndene til den skyldige, hva slags kjærlighet er det?
Men denne sønnen, jeg fikk ham ikke ut av hodet.
Hvis Gud er så perfekt, og ikke vi, hvorfor skapte han alt dette?
- Hvorfor trenger han oss i det hele tatt? - Alt du trenger å vite er at han elsker oss.
Gud elsket verden så han ga oss sin eneste sønn.
Jeg likte Guds sønn mer og mer, jo lengre jeg lyttet til presten.
Takk Vishnu, for at du introduserte meg for Kristus.
Jeg fant troen gjennom hinduismen, og Guds kjærlighet gjennom Kristus.
Men Gud var ikke ferdig med meg.
Ingen vet hva Gud tenker.
Han introduserte seg selv for meg igjen, denne gangen med navnet Allah.
Jeg har aldri snakket arabisk særlig godt.
Men lyden og følelsen av ordene brakte meg nærmere Gud.
Når jeg utførte "Salah", ble bakken jeg berørte hellig grunn,
og jeg fikk en følelse av fred og brorskap.
Lammet smaker utsøkt. Beste retten på bordet.
Du går glipp av noe.
Du trenger bare å konvertere til tre religioner til, og livet ditt vil bli som en ferie.
Drar du til Mekka i år, Swami Jesus?
Eller til Roma for kroningen din som Pave Pius?
Akkurat som du liker cricket, har Pi sine egne interesser.
Nei, Gita. Ravi har et poeng.
Du kan ikke følge tre forskjellige religioner samtidig, Piscine.
Hvorfor ikke?
Å tro på alt samtidig, er det samme som å ikke tro i det hele tatt.
Han er ung, Santosh. Han utforsker ting.
Hvordan kan han gjøre det, hvis han ikke velger en vei?
Istedet for å hoppe fra den ene religionen til den andre,
hvorfor starter du ikke med grunnen?
De siste hundre årene, har vitenskapen gjort så vi kan forstå universet bedre,
mens religionene har brukt tusenvis.
Det er sant. Din far har rett.
Vitenskap kan lære oss hva som er der ute, men ikke her inne.
Noen spiser kjøtt, noen spiser grønnsaker.
Jeg forventer ikke at alle skal være enige om alt,
jeg vil heller at du tror på noe jeg ikke er enig i, enn at du tror på alt i blinde.
Å det begynner ved å tenke rasjonelt.
Forstår du? Bra.
Jeg vil bli døpt.
Så du er kristen, og muslim. Og hindu, selvsagt.
- Og jøde, antar jeg. - Jeg lærer Kabala på universitetet.
Og hvorfor ikke? Tro er et hus med mange rom.
- Men ingen rom for tvil? - Jo, mange. I hver etasje.
Tvil er nyttig. Det holder troen levende.
Du kjenner ikke kraften til troen din før den blir satt på prøve.
Hvor er Sothom? Vi burde ikke være her inne uten ham.
Ikke vær redd. Jeg har sett ham gjøre dette mange ganger.
Jeg vil se den nye tigeren vår.
Pi!
Hallo? Richard Parker?
- Var Richard Parker en tiger? - Ja, han fikk navnet sitt etter en feil.
En jeger så ham drikke fra en bekk når han var ung, og ga ham navnet Thirsty.
Jegeren solgte ham til dyrehagen vår, men navnet ble byttet om på papirene.
Jegeren ble registrert som Thirsty, og tigeren Richard Parker.
Vi lo godt av det. Og navnet forble som det var!
Nå drar vi... Før vi havner i trøbbel!
- Jeg vil se ham på nærmere hold. - Du er ikke dyrepasseren!
Richard Parker, det er til deg.
Nei!
Hva tenkte du på? Har du gått fra vettet?
Hvem ga deg tillatelse til å komme tilbake hit?
Har du ikke lært noe av det jeg har sagt til deg?
- Jeg ville bare hilse på ham. - Det er et dyr, ikke en lekekamerat!
Dyr har en sjel. Jeg har sett det i øynene deres.
Finn Selvan.
Er du sikker, sir? Pi er bare en liten gutt.
Bare gjør det.
Dyra tenker ikke på samme måte som oss.
Folk som glemmer det, blir drept. Den tigeren... er ikke vennen din.
Når du ser inn i øynene hans, er det dine egne følelser du ser. Ikke noe annet.
Idiot. Si unnskyld.
Hva har du gjort, Piscine?
- Du vet hva din far sa om å gå hit? - Jeg beklager.
Hva tenker du på?
Dette er mellom far og sønn. Selvan, ta den vekk!
Han sa unnskyld. Du skremmer vettet av dem.
Skremmer dem? Gutten mistet nesten armen.
Men han er bare en liten gutt.
Han kommer til å bli en mann fortere en du tror.
Og dette er en lekse jeg ikke vil de skal glemme!
Selvan!
..og har satt landet i unntakstilstand.
Under direktivet, status for kulturelle...
Ting endret seg etter Apas lekse.
Verden hadde mistet litt av sin fortryllelse.
Skolen var kjedelig. Bare fakta, ligninger og fransk.
Ord og mønstre som varte og varte uten stopp,
akkurat som det irrasjonale kallenavnet mitt.
Jeg vokste opp rastløs, lette etter noe som kunne bringe mening til livet mitt.
Men så møtte jeg Anandi.
Mor fikk meg til å studere musikk. En dag hadde læreren fått influensa.
Han spurte om jeg kunne spille musikk for danseklassen.
Nei!
Hvis dere ikke konsentrerer dere, klarer dere ikke å uttrykke Kjærlighetsguden gjennom dansen.
Føl bakken under føttene deres. Åpne blikket mot horisonten.
La den spirituelle energien passere gjennom deg, og ut i verden.
Gjennom "Bineia."
Anandi, kom frem og led dem.
- Hvorfor følger du etter meg? - Hva?
Du fulgte etter meg.
Hva betyr dette?
I dansen, gikk du fra 'batanka', som betyr skogen,
Og så gikk du til... Og så...
'Sanputa', som betyr noe som er gjemt.
Da gjorde du dette. Og så gikk du til 'Chatura'.
Men på slutten, gjorde du... dette. Ingen av de andre danserne gjorde det.
- Kjærlighetsguden gjemmer seg i skogen? - Nei, det betyr også "lotusblomsten."
Gjemmer lotusblomsten seg i skogen? Hvorfor det?
Dette er Richard Parker.
Han er den mest fantastiske skapningen vi noensinne har hatt her.
Se hvordan han vrir på hodet. Viser seg frem... som en danser.
Nei. Han hørte noe. Han lytter, ser du det?
Vi har snakket om det en stund. Forstår du hva jeg sier?
Pi!
Beklager, du har vært...
Bekymret. For familien min.
For dyr er mye mer verdt i utlandet enn her i India.
Og hvis bystyret slutter å støtte oss, vet jeg ikke hva som vil skje med oss.
- Så vi må gjøre det. - Forstår du?
- Unnskyld, hva snakker du om? - Vi forlater India.
- Hva? - Vi selger dyrehagen.
Dyrehagen var aldri vår, den tilhører byen.
Men dyrene er våre. Hvis vi selger dem, har vi nok penger til å starte et nytt liv.
Men hvor skal vi dra? Livet vårt er her, Apa!
Canada. Jeg har muligheter for jobb i Winnipeg.
Jeg frakter alle dyrene til Nord-Amerika og selger dem der,
vi kan skaffe plass til hele familien på en lastebåt.
Så... Det er bestemt.
- Vi kommer til å seile som Columbus. - Men Columbus lette etter India!
Det er mye jobb å starte en dyrehage.
Før vi reiste, hadde jeg og Anandi tid til å knuse hverandres hjerter.
Jeg lovte selvsagt at vi ville se hverandre igjen.
Det er vittig...
Jeg husker alt annet den siste dagen. Men jeg husker ikke at jeg sa farvel.
Pi? De serverer middag nede.
Piscine.
Du har hele livet foran deg. Vi gjør dette for deg og Ravi.
Kom inn og spis middag.
Vegetarmat, er du snill. Sønnene mine og jeg er vegetarianere.
Nei, nei, nei!
- Ikke saus. - Vil du ikke ha saus?
Jeg vil ha vegetarmat.
- Pas de problème. - Unnskyld.
Hun spurte om du har vegetarmat.
Kua som lagde denne leveren var vegetarianer, og det var grisene som pølsene er laget av også.
Kona mi spiser ikke lever.
Pas de problème.
Da kan hun spise pølsene, risen og sausen.
- Eller så kan du lage din egen mat. - Hvordan våger du å snakke sånn til min kone.
Her er risen din. Jeg lager mat til seilere, ikke til karri-etere.
- Hva sa du? - Slipp meg!
Hvem tror du at du er? Du er bare en simpel tjener!
Jeg mater mennesker, du mater bare apekatter!
Hallo. Jeg er en lykkelig buddist.
Jeg spiser risen med sausen ved siden av.
Jeg er sikker på at sausen ikke er laget av kjøtt.
Vil du smake?
Ikke vær bekymret.
Vi kommer til å få masse ny mat når vi kommer til Manila.
Hvorfor gir du ham beroligende? Han vil ikke lage trøbbel.
Stress er ikke bra for dyra, og det hjelper mot sjøsyke.
Du vil vel ikke vaske opp etter en sjøsyk orangutang?
Vil du?
Min far var en forretningsmann. Han hadde aldri tatt seg av dyrene selv.
Å forlate India måtte ha vært vanskeligere for ham enn for meg.
- Så? - Ja, har jeg glemt noe?
Jeg tror du har satt linjen.
Så langt, har vi en indisk gutt oppkalt etter et franskt svømmebasseng,
og et japansk lasteskip full av dyr, på vei mot Canada.
Ja!
Nå må vi sende gutten vår ut på Stillehavet, og...
Få meg til å tro på Gud.
Ja. Vi kommer dit.
Fire dager etter at vi seilte ut fra Manila, over Marianegropa,
det dypeste stedet på jorden.
Skipet vårt, "Simsum", presset på selvsikker og likegyldig til sine omgivelser.
Den seilte med stor selvtillit, som et kontinent.
- Hørte du det, Ravi? - Jeg sover?
- Det er en storm, vi går opp og ser. - Vi kommer til å bli truffet av lynet.
Nei, det treffer broa først.
Ikke frist stormen, Pi.
Oyé! Hurra!
Gudenes storm!
Ma!
Apa!
Ravi!
Kom dere ut!
- Vær så snill, redd familien min! - Bli her!
Du må hjelpe familien min!
Vi må hjelpe dem! Familien min er der borte!
Dra, nå!
Vi må dra! Hvem slapp ut alle dyra?
– Vi må dra! – Nei, min far!
Der! Se der!
Sebra!
Hei!
Her borte!
Richard Parker? Nei! Nei!
Nei! Gå vekk! Gå vekk!
Ama! Apa!
Jeg er lei for det.
Jeg er lei for det!
Ser ut som medisinene dine ikke har gått ut ennå.
Orange Juice!
Velkommen til Pis ark.
Hvor er gutten din, Orange Juice?
Ikke vær bekymret. Mor og far fant ham sikkert.
De kommer sikkert snart.
Hallo!
Er det noen der!
Nei!
Slutt! Nei!
Nei!
Beklager Orange Juice, jeg har ikke medisin mot sjøsyke.
Forsyninger?
Nei! Nei!
Kom igjen! Kom igjen!
Jeg heter Pi Patel. Jeg har vært med i en båtulykke.
Jeg er i en livbåt, alene...
med en tiger.
Vær så snill å send hjelp.
Gud...
Jeg overgir meg selv til deg. Jeg er din vasall.
Uansett hva som kommer, vil jeg vite det.
Vis meg.
Jeg har ingenting å gå etter.
Ha orden på oppholdsstedet, og gå inn i kampen for å overleve.
Etabler en streng plan for spising, vakthold, og hvile.
Ikke drikk urin eller sjøvann.
Hold deg i aktivitet, men unngå unødvendig anstrengelse.
Du kan holde deg opptatt ved å spille kort eller andre leker.
Allsang er også noe som kan holde humøret oppe.
Å fortelle hverandre historier er også noe å anbefale.
Men fremfor alt, ikke mist håpet.
Få ting kan tappe humøret fortere enn sjøsyken.
Man føler bølgene mest når båten står sidelengs mot strømmen.
Et anker blir som regel brukt for å holde båten mot strømmen.
Riktig bruk kan øke kontrollen, og redusere sjøsyke under kraftig sjø.
For skipbrudne som må dele livbåten med farlige rovdyr -
-er det lurt å etablere et eget territorie.
Prøv denne metoden.
Trinn 1: Velg en dag da bølgene er moderate, men regelmessige.
Trinn 2: Når livbåten går rett mot bølgene,
og dere har det så komfortabelt som mulig, blås beroligende med fløyten.
Trinn 3: Vend livbåten sidelengs mot bølgene, mens du blåser aggressivt i fløyten.
Med nok repetisjon, vil dyret assosiere lyden av fløyta med ubehag fra sjøsyken.
Lignende metode har lenge blitt brukt av sirkustrenere,
men de mangler generelt tilgang til røff sjø.
La trompetene lyde! La trommene begynne!
Forbered deg på å bli overrasket!
Organisert for din fornøyelse, og instruksjon.
Forestillingen du har ventet på i hele ditt liv, begynner straks!
Er dere klare for et mirakel?
Godt jobbet! Jeg gir dere, den forbløffende bengaltigeren!
Hallo, Richard Parker. Beklager den urolige turen.
Min! Forstår du?
Ditt! Mitt! Forstår?
Trinn 4: Sett bort fra trinn 1 til 3.
Her, Richard Parker. Jeg har litt vann til deg.
I dyrehagen matet vi tigrene med omtrent fem kilo mat hver dag.
Richard Parker blir sulten snart.
Tigre er flinke svømmere, og hvis han blir sulten nok,
er jeg redd for at det lille vannet mellom oss ikke vil være beskyttelse nok.
Jeg må finne en måte å mate ham.
Jeg kan spise kjeks, men Gud skapte tigere som rovdyr, så jeg må lære å fange fisk.
Hvis ikke, er jeg redd hans siste måltid vil bli en tynn vegetargutt.
Tålmodighet!
Vent! Jeg tenker.
To kartonger med kjeks...
93 flasker med vann...
Jeg beklager.
Tusen takk, Lord Vishnu!
Takk for at du kommer i form av en fisk og redder livet vårt!
Tusen takk!
Jeg tok selvsagt all kjeksen og vannet med på flåten, for å holde det sikkert...
Idiot.
Sult kan endre alt du noensinne har trodd om deg selv.
Her, den er din!
Hvis vi skal leve sammen, må vi lære å kommunisere med hverandre.
Kanskje Richard Parker ikke kan bli temmet. Men med Guds vilje, kan den bli trent.
Nei!
Bra.
Gå, Richard Parker. Gå hjem, jeg lar deg være i fred.
Jeg respekterer det, jeg lover.
Gå! Kom igjen!
Ja!
Jeg hadde aldri trodd at en så liten skygge kunne bringe meg så mye lykke.
At en haug med verktøy, en bøtte, en kniv og en blyant kunne bli mine største skatter,
å vite at Richard Parker var her så jeg kanskje aldri kunne få fred.
Jeg kom på at han hadde like liten erfaring med den virkelige verden som jeg hadde.
Vi ble begge oppdratt i en dyrehage av den samme mesteren.
Nå er vi begge herreløse, forlatt for å møte vår største utfordring sammen.
Uten Richard Parker, hadde jeg vært død nå.
Min frykt for ham holder meg våken. Å ta meg av hans behov gir livet mitt fokus.
Delfiner. Hei, Richard Parker!
Hei!
Hva ser du på?
Snakk med meg. Fortell meg hva du ser.
Ord er alt jeg har å henge igjen i. Alt er blandet sammen og i deler.
Kan ikke skjelne dag- og nattdrømmer fra virkeligheten lengre.
En storm, Richard Parker!
Kristus trenger deg, Gud! Lengter etter dine ord!
Den medfølende! Den barmhjertige!
Richard Parker! Kom ut, du må se dette!
Det er så vakkert!
Slipp deg løs! Han har kommet til oss!
Det er en visjon!
Det er Gud, Richard Parker!
Hvorfor skremmer du ham?
Jeg har mistet familien min, jeg har mistet alt!
Jeg overgir meg! Hva annet vil du ha?
Jeg beklager, Richard Parker.
Vi dør, Richard Parker.
Jeg er lei for det.
Amma... Apa, Ravi.
Apa, Ravi, jeg ser dere snart.
Kan du føle regnet?
Gud...
Takk for at du ga meg livet mitt. Jeg er klar nå.
Richard Parker.
Kom dere vekk! Det er sengen min.
Det var en mennesketann. Skjønner du ikke at øya var kjøttetende?
Kjøttetende? Som en Venusfluefanger?
Plantene, vannet og de kulpene, hele øya.
Om dagen, inneholder kulpene friskt vann.
Men om natten, skjer det en kjemisk reaksjon og vannet blir gjort om til syre.
Syre som etser opp fiskene.
Lyden av redde surikater oppe i trærne, og Richard Parker løpende til båten.
Men hvor kom tanna fra?
For noen år siden, var det sikkert en stakkar som strandet på øya akkurat som meg.
Og som meg, trodde han kanskje han måtte bli der i hele sitt liv.
Men alt det øya ga ham om dagen, tok øya fra ham om natten.
Å tenke på hvor mange timer han tilbrakte med bare surikater til selskap.
Hvor alene han må ha følt seg.
Han døde til slutt, og øya fordøyde ham, lot bare tennene være igjen.
Jeg så for meg hvordan livet mitt skulle ende, hvis jeg ble på den øya. Alene og glemt.
Jeg måtte tilbake til verden, eller dø i forsøket.
Hele den neste dagen brukte jeg til å gjøre klar båten.
Jeg samlet vann, spiste sjøgress helt til jeg ikke klarte mer,
Tok med så mange surikater jeg hadde plass til i lageret mitt som mat til Richard Parker.
Jeg kunne selvsagt ikke dra uten ham. Det ville tatt livet av ham.
Så jeg ventet til han kom tilbake. Jeg visste han ikke ville bli sen.
Richard Parker!
Ingen har sett den flytende øya siden.
Og du kan ikke lese noe om de trærne i noen naturbok.
Hvis jeg ikke hadde funnet øya, hadde jeg dødd.
Og hvis jeg ikke hadde funnet den tanna, ville jeg vært borte og alene for alltid.
Selv når Gud så ut til å ha forlatt meg, våket han over meg.
Når han virket likegyldig til mine lidelser, våket han over meg.
Når jeg var utenom alt håp om å bli reddet, ga han meg hvile.
Han ga meg et tegn til å fortsett reisen min.
Når jeg nådde Mexico, var jeg redd for å slippe båten.
Styrken min var borte, jeg var svak.
Jeg var redd for at jeg skulle drukne i bare en halvmeter vann.
Jeg kjempet mot land, og falt ned i sanden.
Den var varm og myk, som å presse ansiktet mot Guds skinn.
Og et eller annet sted var det to øyne som smilte over å ha meg der.
Jeg var så sliten, jeg kunne nesten ikke røre meg.
Richard Parker gikk foran meg.
Han strakk på beina sine, og gikk langs land.
Han stoppet i utkanten av jungelen. Jeg var sikker på at han skulle se seg tilbake.
Legge ørene sine inn til hodet sitt, brøle, at han skulle ende forholdet vårt på en måte.
Men han gikk bare videre inn i jungelen.
Så forsvant Richard Parker, min ville kamerat, den fryktelige som holdt meg i live...
fra livet mitt for alltid.
Etter noen timer, fant et medlem av min egen art meg. Han dro for å hente hjelp.
Jeg gråt som et barn, ikke fordi jeg var overveldet over å ha overlevd.
Jeg gråt fordi Richard Parker bare forlot meg sånn helt uten videre.
Det knuste hjertet mitt.
Min far hadde rett. Richard Parker så meg aldri som sin venn.
Etter alt vi hadde vært igjennom, så han seg ikke engang tilbake.
Men jeg tror det var mer i disse øynene enn min egen refleksjon.
Det vet jeg, jeg følte det. Selv om jeg ikke kan bevise det.
Jeg har forlatt så mye. Familien min, dyrehagen, India, Anandi...
Jeg antar livet handler om å gi slipp på ting.
Men det som alltid er vondest, er det å ikke ta tiden til å si farvel.
Jeg takket aldri min far, for alt jeg lærte av ham.
Fortelle ham at uten ham... ville jeg aldri overlevd!
Jeg vet at Richard Parker er en tiger, men...
Jeg kunne ønske jeg hadde sagt: "Det er over, vi overlevde.
Takk for at du reddet livet mitt. Jeg er glad i deg, Richard Parker.
Du vil alltid være i hjertet mitt." Men jeg kan ikke bli med deg.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Det er vanskelig å tro, ikke sant?
Det er mye å ta inn... finne ut hva alt betyr.
Nei, skjedde det, så skjedde det. Hvorfor skulle det bety noe?
- Men noe av det er ganske utrolig. - Jeg var den eneste som overlevde forliset.
Det japanske rederiet sendte to menn for å snakke med meg.
Jeg har fortsatt en kopi av rapporten.
Det er forsikringskrav som vi må bli enige om.
De ville finne ut hvorfor skipet sank. De trodde meg heller ikke.
Tusenvis av surikater, på en flytende kjøtt- etende øy, og ingen har noen gang sett den.
- Ja. Akkurat som jeg sa. - Bananer flyter ikke.
Du sa at orangutangen fløt til deg på en klase med bananer, men bananer flyter ikke.
Er du sikker på dette?
Selvfølgelig gjør de det, prøv selv!
Iallfall, vi er ikke her for å snakke om bananer eller surikater.
Jeg har akkurat fortalt deg en lang historie, og jeg er veldig trøtt.
Vi er her fordi et japansk frakteskip sank i Stillehavet!
Noe jeg aldri vil glemme. Jeg mistet hele familien min.
Gi ham litt vann.
Vi mener ikke å presse deg. Og du har vår dypeste medfølelse.
Men vi har reist langt, og vi har ikke kommet nærmere hvorfor skipet sank.
Det er fordi jeg ikke vet det!
Noe vekte meg da jeg sov, det kan ha vært en eksplosjon, men jeg er ikke sikker.
Så sank skipet. Hva mer vil dere vite?
En historie som ikke vil få oss til å framstå som idioter.
Vi trenger en enklere historie til rapporten.
En selskapet vårt kan forstå. En historie vi kan tro på.
En historie uten ting du ikke har sett før.
Helt riktig.
- Uten overraskelser, uten dyr eller øyer. - Ja. Sannheten.
Så... hva gjorde du?
Jeg fortalte en annen historie.
Fire av oss overlevde, kokken og seileren var allerede ombord.
Kokken kastet en redningsbøye til meg og dro meg ombord,
og mor holdt seg fast til noen bananer og kom seg til livbåten.
Kokken... var en grusom mann. Han spiste en rotte!
Vi hadde mat nok for mange uker, men han fant en rotte, og drepte den,
han tørket den i sola og spiste den. Et brutalt og grusomt menneske.
Men han var oppfinnsom.
Han kom opp med idéen om å bygge flåten for å fange fisk,
vi ville dødd de første dagene var det ikke for ham.
Seileren var den samme mannen som tok med ris og saus, buddisten.
Vi forsto ikke så godt hva han sa, bare at han led.
Han hadde brukket beinet i et fall.
Vi forsøkte å holde det så rent som mulig, men det ble infeksjoner.
Kokken sa at vi måtte gjøre noe, eller så ville han... dø.
Kokken sa han skulle gjøre det, men mor og jeg måtte holde mannen nede.
Og jeg trodde på ham, vi måtte gjøre det.
Så...
Jeg fortsatte å si "Jeg er lei for det." Han stirret på meg, øynene hans var så...
Jeg kommer aldri til å forstå poenget med at den mannen led.
Jeg kan fortsatt høre ham, lykkelig buddist som bare spiste ris med saus.
Vi klarte ikke å redde ham. Han døde.
Dagen etter at kokken kuttet av ham beinet. Jeg forsto ikke først hva han hadde gjort,
men mor gjorde det, og jeg har aldri sett mor så sint før.
"Slutt å klag og vær glad", sa han.
"Vi trenger mer mat eller så dør vi, det var hele poenget!"
"Hva var poenget", spurte mor?
Du lot den stakkars gutten dø bare for å få agn, ditt monster!
Han ble rasende, han begynte å gå mot henne med nevene hevet.
Mor slo ham hardt rett i ansiktet!
Jeg ble helt lamslått! Da trodde jeg han skulle drepe henne.
Men han gjorde det ikke...
Kokken stoppet ikke med agnet...
Seileren... gikk samme veien som rotta.
Kokken var en oppfinnsom mann.
Etter en uke gjorde han... På grunn av meg.
Jeg klarte ikke å holde fast skilpadden.
Den glapp ut av hendene mine og kom seg unna,
kokken slo meg på siden av hodet, så jeg så stjerner.
Mor begynte å slå på ham, mens hun ropte "monster, monster!"
Hun sa jeg skulle gå opp i flåten. 'Nipola!"
Jeg trodde hun skulle bli med meg, eller så hadde jeg aldri dratt!
Jeg vet ikke hvorfor jeg ikke lot henne gå først.
Jeg tenker på det hver dag.
Jeg hoppet over og snudde meg mot flåten, da så jeg kniven.
Det var ikke noe jeg kunne gjøre. Klarte ikke å se vekk...
Han kastet kroppen hennes i vannet, og så kom haiene.
Jeg så henne, de...
Den neste dagen, drepte jeg ham.
Han kjempet ikke engang tilbake, han visste han hadde gått for langt.
Kniven bare lå der, og jeg gjorde det samme mot ham som han gjorde mot seileren.
Han var en ond mann, men fortsatt...
Han vekket det onde i meg! Og det må jeg leve med.
Jeg var alene i livbåten... drev over Stillehavet...
og jeg overlevde.
Etter det, hadde de ikke flere spørsmål.
Etterforkerne så ikke akkurat ut til å like historien.
De takket meg. Ønsket meg god bedring... Så gikk de.
Så historien er...
Både sebraen og seileren... brakk beinet.
Og en hyene drepte sebraen og orangutangen.
Så...
Hyenen er kokken... Seileren er sebraen...
Og moren din er orangutangen. Og... du er...
Tigeren.
- Kan jeg spørre deg om noe? - Selvsagt.
Jeg fortalte deg to historier om hva som skjedde ute på havet...
Ingen av dem forklarer hvorfor skipet sank. Og ingen kan bevise hvem historie som er sann.
I begge historiene, synker skipet, familien min dør, og jeg lider.
Sant.
Så hvilken historie foretrekker du?
Den med tigeren. Det er en bedre historie.
Takk.
Og slik fortsetter det med Gud.
Mamaji hadde rett. Det er en utrolig historie.
- Vil du la meg skrive den ned? - Selvsagt.
Var det ikke derfor Mamaji sendte deg hit?
Konen min er her.
Vil du bli til middag? Hun er flink til å lage mat!
- Jeg visste ikke at du hadde en kone. - Og en katt og to barn.
- Så historien din har en lykkelig slutt. - Det er opp til deg.
Historien er din nå.
"Mr. Patel's er en utrolig historie.
Av mot og utholdenhet, uten sidestykke i skipshistorien.
Svært få kan hevde å ha overlevd så lenge til sjøs.
Og ingen i selskap med en voksen bengaltiger."
- Hei, far. - Vi har en gjest.
Hei. Hyggelig å treffe deg.
Adika. Ravi.
Oversettelse: Brow